Досега в "Невероятните приключения на Джо-Джо"...
Какво? Аз съм дете!
Добре ли си, момченце?
Ще ти промия раната и ще видя да я намажа с нещо.
Да бе! Колеснице!
Той е много по-силен от мен!
Какичката я няма. Къде е?
Преди малко беше тук.
Не съм я чул да извика. Какво й е сторил?
Къде е тя?
Полнареф...
Каза, че шампоанът ти щипел на очите.
Щом толкова ти щипе...
Трябва да го отмием!
Всичкия.
Искам да узная цялата приказка.
Топлината се покачва от пясъка, който се вълнува кат' море.
Зовът съдбовен за пореден път отеква.
Заплашителен огън изпепелява дестинацията им.
С остриета безстрашни
те ще пронижат сбралите се богове.
Накъде са се запътили и съдбата още отговор не може да даде,
ала за последната битка време е.
Платинена звезда ще бележи началото на този период!
Историята им започна, ала времето не спира своя бяг.
Кръстоносците не ще се спрат и на всичко край ще сложат!
Празната последна страница той ще вземе в ръце
и юмрук през нея ще забие!
Краят на света
и спомените на рода!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ: ЕГИПЕТ
Епизод 33: Сет и Алеси, част 2
В момента съм дете и ръцете ми не са достатъчно дълги!
Ако бяха по-дълги, щях да му бръкна в очите и да избягам.
Издърпа запушалката? Мамка му!
Само дето...
Ще отнеме време, докато водата се източи.
Пет минути? А може би десет?
Налегна ли те отчаянието? Викам да приключваме!
Буквално си безпомощен, Полнареф.
Какво е това?
Формата му... И цвета му... Не! Не би могъл!
Един възрастен никога не би сторил толкова просташко нещо!
Как вони само! Знаех си!
Ужас! Наистина си го направил!
Не ми оставаше друго, освен това, негоднико!
Как смееш?
Нямаш ли елементарно възпитание?
Това не би минало през акъла на никой главен герой!
Не беше никак чудесно! Ама никак!
Къде е какичката? Какво си й сторил?
Къде е?
Къде си, како? Како!
Како!
Можеш ли да отгатнеш?
Полека! Внимавай къде стъпваш, Полнареф.
Нали не искаш да я стъпчеш?
Не...
Това е... Шегуваш се!
Како...
Всеки, стъпил на сянката на Сет, се подмладява.
Полнареф, ти усети атаката ми и отскочи,
заради което се подмлади до седем-осемгодишен.
Но тя беше в контакт със сянката няколко секунди
и се превърна в зародиш.
Засега е жива,
но тъй като не е в майчината утроба, скоро ще умре.
Това нямаше да я сполети, ако не ти се беше притекла на помощ.
Ама че глупачка!
Нищожество!
Гадост! За миг...
За миг я докосна! И сега пак ще се подмладиш.
Може би до четиригодишен, Полнареф?
Гадост!
Не го ли...
Не го ли победя скоро, какичката ще...
Остават й още няколко минути живот!
Трябва час по-скоро да измисля как да надвия този извратен чичко!
Тя беше толкова мила! Проми раните ми.
Трябва да сторя нещо, и то бързо!
Защо припкаш насам-натам с този умиращ зародиш в ръце?
И теб ще сполети същото!
Гадост! Сянката пак ме докосна!
Смалявам се...
Ура! Победата ми е в кърпа вързана!
Полнареф, сега си около тригодишен.
Скоро и акълът ти ще стане като на тригодишен.
Няма смисъл да се заключваш.
Гадост! Решетките са много тесни.
Може и да съм дете,
но не мога да се промуша през този прозорец.
Гадост!
Не мога и да ги срежа...
Като гледам, и скъпоценната ти Колесница е станала на три годинки!
Не може да среже стоманените решетки и е толкова бавен.
Е, аз влизам.
Влизам, Полнареф.
Не е в стаята? Ама как така?
Няма го!
Това хлапе да не е успяло някак да се провре през решетките?
Колко съм глупав!
Негодникът Полнареф се опитва да ме заблуди.
Иска да си мисля, че е избягал,
но всъщност той се крие някъде и чака да си тръгна.
Похвално. Впечатляващо за хлапе!
Къде се криеш?
Толкова е дребен, че би се шмугнал и в чекмеджето.
Или е под кофата, или в чекмеджето...
Или може би е в плюшеното мече!
Къде ли си? Шансовете са 1:3.
Ще опитам да позная от първия път.
Ще врежа брадвата си в мозъчето ти с първия си замах!
Това плюшено мече е много подозрително!
Да, ама не! Всъщност си в часовника!
Сбъркал съм!
Тогава... Много ясно, че си под кофата!
Все пак си бил в мечето!
В чекмеджето!
И там не е! Няма го! Няма го! Няма го!
Да бе! Никъде го няма! Това не е възможно!
Тавана и стените са каменни.
Дори и да бяха 1 см дебели, Колесницата не би могла да ги пробие!
Отделно няма как да се е промушил през решетките.
Къде се е дянал тогава? Все някъде трябва да се е скрил!
По-смотан си и от едно дете,
дядко Алеси.
Не вярвам на очите си! Една от рибките изчезна!
Станд - Сет Носител - Алеси
Криех се в аквариума с помощта на огледало!
И едно дете ще разгадае толкова прост номер!
А ти се хвана като първия кретен, хахо дядко Алеси!
Дори и 2-годишната Колесница може да ти нареже лицето!
Не е чудесно, не е чудесно!
Върни се!
Ще продължа да го атакувам, докато ефектът на Станда не изчезне!
Не е чудесно! Не е! Хич не е чудесно!
Ах, скочи през прозореца!
Не е чудесно... Не е...
Джотаро! Ей сега я втасах! Пътник съм!
Защо той е тук?
Не е нормално окървавен човек да падне през прозореца.
Успокой се... Само спокойно!
Спокойствието е майка на победата.
Джотаро би трябвало да търси порасналия Полнареф.
Той не ме познава. Ще се направя на ударен, както винаги,
и щом свали гарда, ще го нападна!
Собственикът на къщата жив ще ме одере!
Как само се подхлъзнах, докато миех прозорците!
Какво да правя сега? Какво? Направо ще побеснее!
Стой на място, дъртако!
Батко!
Как ти беше името?
Сега е шансът ми! Чаках Полнареф да си покаже носа!
Сега ми падна, Джотаро! - Пази се от сянката му!
Да! Докоснах я! Докоснах сянката на Джотаро!
О, не!
Джотаро, и теб те застигна проклятието на моя Сет!
Този... Какво ми...
Да не би... - О, не!
И баткото се превръща в дете!
Джотаро!
Дочух, че наскоро си научил как да ползваш Платинена звезда.
А това ще рече, че не си имал Станд като малък!
Сега си най-обикновено детенце!
Стана толкова малък!
Едва ли е на повече от седем!
Аз печеля! Лорд Дио, аз ще убия Джотаро!
Очаквам да ме заринете с пари!
Пукни, Джотаро!
Той го удари! С малкия си детски юмручец!
И таз добра... Недей ме подценява само защото съм дете.
Джотаро и като дете бил опасен!
Трябваше да се досетя! Много е силен!
Слаба ракия. Ние можем и по-добре.
Чудесно!
Носителят на Станда Сет, бог на разрухата и бурите,
38-годишният ерген Алеси,
бе изпратен далеч, далеч... Оттегля се!
Сънувала ли съм?
Онова момче носеше такива обеци. Значи е било истина!
Поради някаква причина не можех да се движа.
Ами да! Не можех да помръдна и мускул, но аз помня!
Онова момче се опитваше отчаяно да ме защити.
Би се срещу някакъв мъж.
Къде е отишло онова смело, мъжко момче?
Къде е отишъл малкият ми рицар?
Къде си? Къде си отишъл?
Тя беше толкова мила и добра жена.
Със златно сърце. Размина й се смъртта на косъм.
Дано и тя да се е оправила като мен.
Извинявайте.
Да сте виждали едно малко момченце да излиза от къщата ми?
Със сребриста коса като вашата.
Прощавайте за въпроса, но срещали ли сме се преди?
Не. Не съм виждал никакви деца.
Хайде, Джотаро.
Размърдай се. - Почакайте!
Да не би... Тази обеца...
Не сме се виждали досега. Няма начин да сме.
С приятеля ми сме пътешественици.
За пръв път сме тук и вече трябва да тръгваме.
Към следващия град.
Значи все пак е било сън.
Да не съм чул и думичка, Джотаро. Нито дума.
Джотаро и Полнареф!
Къде бяхте?
Г-н Джостар! Авдол!
Колко пъти да ви повтарям да не се скитате сами!
Кой го казва! Вие изчезнахте!
Стига караници! Да идем да хапнем.
Иги! А ти къде беше?
Станд - Сребърната колесница Носител - Жан-Пиер Полнареф
Само да разтребя.
Благодаря.
Най-сетне да си отдъхнем.
Закуската ни стана обед.
Почти сме в Кайро. Трябва да разберем къде се крие Дио.
О, духовна снимка! - Дали ще стане?
Не знам. Близо сме и снимката би трябвало да е по-ясна.
Добре, сега ще разберем!
Всичко наред ли е, господа? - Нищо не се е случило. Чупка!
Е, старче? Виждаш ли нещо?
Почти...
Прояснява се... Прояснява се...
Спипахме го!
Тази сграда търсим!
Следва продължение...
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
Ако не хванеш измамата... - Тоя ми лази по нервите!
Хазартът е като човешките отношения... - Направи ли нещо подозрително...
Върви си, ако те е страх. - Залагам душата си!
Отлично.